Eva Steen Christensen

Denne anmeldelse er skrevet af Torben Sangild og bragt i Politiken 9/3-08.

Hvide organismer
''Eva Steen Christensen: Havens begyndelse. Galleri Specta''

Træernes grenværk, bladenes ribber og mælkebøttens støvdragere. Man kan finde matematiske principper og mønstre mange steder i naturen – fx fraktaler, Fibonacci-rækker og det tilhørende gyldne snit. Og det er ikke noget dårligt udgangspunkt for en kunstnerisk undersøgelse af sammenhængen mellem organisk sanselighed og streng rationalitet, som man også kender det fra f.eks. komponisten Per Nørgård.

Eva Steen Christensen har kreeret en smuk, hvid udstilling i diverse materialer, der kredser omkring netop disse elementer. Eller i hvert fald gør halvdelen af dem. Der er akvareller, hvide trærelieffer, hvidt papir med sytråd, hvidt sækkelærred med syltetøjsglas, en abstrakt hvid skulptur og meget andet. Det fungerer godt i værker som ’Vækst’, hvor små stumper sytråd udvikler sig som kropsbehåring mod hvid hud eller ’Vindue’, som med ironisk minimalisme ikke har nogen rude, men blot hvidmalet træ på hængsler.

Samlet bærer udstillingen dog præg af en vis indforståethed, hvor lavmæltheden risikerer at ende i den rene abstrakte forsvinden, uden at man som beskuer får muligheden for at aflæse værkerne. Værkerne bliver med andre ord ikke alle gådefulde på en interessant måde, men ind imellem bare tavse.

Torben Sangild

Se også

 * Eva Steen Christensen
 * Supplerende kommentarer og diskussion